![](https://yvonnelarsson.nu/wp-content/uploads/2021/01/71fe7-untitled-scanned-09-a.jpg?w=1024&h=1526)
För er som läste mitt förra inlägg om uppsittning så kan jag berätta en historia från min allra första tid som ridlärare. Just vid detta tillfälle så var det meningen att jag skulle lära mina helt oerfarna elever den ädla konsten att sitta upp i sadeln på rätt sätt.
En av mina första hästar var ett halvblodssto vid namn Ylva. Ylva det var en mycket klok och förståndig häst, välriden, tålmodig och en väldigt bra läromästare.
När jag för för 40 år sedan startade min verksamhet så hade jag tre hästar, det var förutom Ylva, ett varmblod och ett gotlandsruss. Detta betydde att när det kom till att lära de lite mer storvuxna ryttarna att rida så blev det att sitta upp på Ylvas breda och trygga rygg.
En del av dessa elever var män. Nu ska jag verkligen inte dra alla män över en kam men en del, (och synnerligen den jag nu ska berätta om), hade lite svårt att lyssna färdigt på sin unga och gröna ridlärare(= jag) när hon försökte ge instruktioner för hur en regelrätt uppsittning skulle gå till. Detta gällde för övrigt de flesta andra instruktioner också jag försökte mig på att ge denne man.
Ylva var liksom jag skolad i den gamla skolan, dvs ALL uppsittning och hantering skulle ske från hästens vänstra sida och allt annat var helt omöjligt i hennes värld.
Så när hon började ana att denna rätt fullvuxna karl ämnade att ta sig upp på hennes rygg så gjorde hon sig lite extra beredd och tog ett rejält stöd i sina båda högerben. Med båda högerhovarna ordentligt jordade och med erfarna och starka muskler gjorde hon sig redo att ta emot sin ryttare upp på sin rygg.
Det var bara det att min ouppmärksamme elev helt hade missat det där med vänster sida och inte heller uppfattat att man skulle vänta på att ridfröken gav klartecken för uppsittning. Resolut hade han stoppat in sin vänstra fot i den högra stigbygeln och med ett ordentligt grepp i fram och bakvalv tog han ett kraftfullt tag för att dra sig upp i sadeln.
Vilket resulterade i att stackars Ylva naturligtvis stöp som en fura rakt över sin tilltänkte ryttare.
Det gick bra för alla inblandade, ingen skadade sig. Ylva blev i och för sig med all rätt väldigt förorättad och undanbad sig å det bestämdaste att få denne ”ryttare” på ryggen igen. (Vilket kunde ordnas)
Denne lite för ivrige och något för ouppmärksamme ryttaren blev lite mindre ivrig och något mer uppmärksam efter den incidenten. Han fick sig en tankeställare som gjorde honom till en mycket mer ödmjuk elev och människa. Vilket naturligtvis inte höll i sig länge för 14 dagar senare återgick han föga oförväntat till sitt gamla vanliga överimpulsiva jag och köpte sig en egen häst.
Men det är en annan historia.
Ylvas åsikt var dock att den enda häst denne ryttare ens skulle vara i närheten av var denna:
![](https://yvonnelarsson.nu/wp-content/uploads/2021/04/hobbyhorse-4057920.png?w=512)
😁 hahaha den var kul! Vilka minnen 🙂
GillaGilla
Ja oj! Jag skulle kunna skriva en trilogi enbart baserat på episoder ur mitt ridskoleliv 😉
GillaGilla
jag har många minnen från din tid, jag satt banvakt då du hade dina lektioner, eller att jag fick ta en lektion. saknar dessa tider, det var min fri stad.
GillaGilla